Håll ögonen stadigt fästa på skivan.
Men det blir allt svårare. Dina ögon är så trötta av stirrandet.
Dina ögonlock känns som bly. De vill stängas...
Tyngre och tyngre...
Du måste stänga dem... nu.
Mina damer och herrar, dessa tre personer är nu hypnotiserade.
Alla förslag jag ger kommer att accepteras-
-oavsett hur meningslösa de är.
Archie...
Archie, när du vaknar kommer det att finnas en kattunge framför dig.
Det finns inget mer skrämmande i hela världen än denna varelse.
Du vill inte ha med den att göra.
Nej! Försvinn! Inga kattungar!
- Det är bara en kattunge. - Ta bort!
Den kommer att döda oss alla!
De kommer från Sibirien. En våldsam och farlig plats.
Deras mor attackerades av en björn när hon var havande.
Flickorna visste redan i livmodern-
- att de för att överleva måste hålla fast vid varann.
De höll varann så hårt, och detta blev resultatet.
Födseln var så plågsam att den tog livet av modern.
Fadern dog av chock när han såg dem. Zoya och Nika var alldeles ensamma.
Men de visade redan i livmodern sin otroliga överlevnadsförmåga.
De levde på mjölk från en get och nedfallna ekollon.
De iakttog vargarna, och vid fyra års ålder kunde de jaga.
De lärde sig själva att tala, sjunga-
- och att spela instrument som de själva tillverkade.
Det var ingen dålig historia.
Jag har berättat den tusen gånger och finner den fortfarande inspirerande.
Hur vet ni att de höll om varann i livmodern?
- Försöker du lära mig mitt jobb? - Jag menade inget illa.
Jag är läkare, skeptiker av naturen. John Thackery från Knickerbocker.
Lester Brockhurst.
Mr Brockhurst, skulle ni vara villig att låta mig undersöka flickorna?
- Varför det? - Enbart ur vetenskapligt perspektiv.
- När var de till en läkare senast? - Jag ser till att de är friska.
Naturligtvis, och ni tycks göra ett bra jobb.
- Jag botade en från dysenteri ifjol. - Mycket imponerande.
De delar alltså inte matsmältningssystem?
Det är inte så att jag inte litar på doktorer. Det tar tid. Tid är pengar.
Skulle jag kunna anlita dem för en privat föreställning?
Vi behöver ett färdmedel. Och en måltid åt mig på ett fint ställe.
Det kan definitivt ordnas. Jag hör av mig.
Released on www.DanishBits.org
Morfin mot smärtan.
Sköterskan tar dig till ett annat rum så att du får vila.
Röntgenbilderna bör ha framkallats tills dess.
Jag kommer och tittar till dig och kör dig hem.
- Hjälper de? - Litegrann.
Nyckeln tycks vara att täcka zinknålarna med kvicksilver.
Strömstyrkan som krävs för jonisering är beroende av tumörens storlek.
Korrekt utfört ska ingreppet döda de maligna cellerna, men ej de friska.
Betydligt mindre riskfyllt än laryngektomi.
Jag såg flera i Paris. Alla misslyckades.
De kunde inte återskapa luftstrupen efter en så stor vävnadsförlust.
- Jag tror att det är värt ett försök. - I brist på en annan lösning, ja.
- Men det är ändå experimentellt. - Jag hinner inte med två års studier.
Jag hoppades på din hjälp. Du har erfarenhet av att arbeta i hemlighet.
Ursäkta, jag menade bara att jag behöver nån jag kan lita på.
Harold, säg bara åt Croker att han får de sista 100 000 senast tisdag.
Just det. Och Harold, hur går det med Brooklyn-linjerna?
Jag vill inte öppna tidningen och se att de har auktionerats ut.
Jaha, jag förstår.
Det gör inget, håll mig bara underrättad om situationen.
Då så. Jag måste lägga på, Prettyman. Adjö.
Syster Elkins. Vad gör du...
Jag har sett några andra flickor få inbjudningar till insamlingsbalen.
Jag undrade när jag skulle få min.
Hur många andra flickor måste jag se le med en inbjudan i handen-
-innan jag får en?
Vanligtvis har du så många fyndiga saker att säga.
- Vad är det för fel? - Folk kan se... Glaset...
Det gör inte mig nåt. Besvärar det dig?
Jag borde kanske sluta så att du kan samla tankarna.
Nå, hur blir det med min inbjudan?
Snart. Mycket snart...
Bra.
Och det här är huvudmanegen i mitten av vår cirkus.
- Hur fullt blir det på läktarna? - När Thackery ledde operationerna...
- fanns det bara ståplats. - Inte som hos dig, Russell.
Vi har ju ingen sugmaskin eller några av de andra elektriska apparaterna.
Belysningen är också bättre här.
- Ditt duger säkert ändå. - För vad?
Carr behöver opereras. Navelbråck.
Jag har haft det i åratal, men nu måste jag göra nåt åt det.
Jag läste din bråckartikel. Jag tänkte göra det åt honom.
- Mitt ingrepp? - Russell har läst artikeln noga.
Men han har aldrig utfört det.
- Tänkte du göra det på ditt ställe? - Naturligtvis, här går det ju inte.
Det finns regler.
Jag funderade på, och inget illa ment, Russell-
- men eftersom jag uppfann ingreppet borde kanske jag utföra det.
Naturligtvis. Du var förstavalet.
Vi borde göra det här, om vi kan.
Jag ska fråga Thackery. Han kanske kan övertala styrelsen.
Då väntar vi oss att höra av dig.
- Hallå. - Vi är härinne.
- Förlåt att jag är sen. - Ingen fara, vi väntade med maten.
God afton, doktor Gallinger.
- Vad gör ni här? - Din hustru bjöd in mig på middag.
- Varför bjuder du hem dr Cotton? - Som tack för det han gjorde för mig.
För oss. Det är tack vare honom jag mår som jag gör.
Jag är mycket nöjd med hur det gått för Eleanor.
Jag sa innan ni kom att hon nog är i mentalt skick att få barn igen.
Är det inte underbart, käraste?
Vårt sjukhus har gått så bra att New Jersey har bett oss expandera.
Vi har haft patienter från hela landet och ända från Europa.
Tur att det är så lukrativt att utnyttja de desperata.
- Everett, förolämpa inte vår gäst. - Det är ingen fara, Eleanor.
Han har rätt till sin åsikt, även om den är felaktig.
Felaktig? Ni vanställde min hustru.
Ändå sitter ni här med er hustru-
- en strålande värdinna som har tillagat denna delikata måltid.
- För sex månader drömde ni om detta. - Tror ni det?
Då är det ni som är felunderrättad.
Ursäkta mig. Låt mig ge er ett exempel.
En ung man hade lidit hela sitt liv av paranoia, misstro till andra.
Han hörde röster och var hypokondriker till den grad-
- att han inte kunde fungera på grund av sin självupptagenhet.
Som med Eleanor visste jag att sepsis var orsaken-
-så jag avlägsnade genast tänderna.
Förändringen var till en början liten men jag var skyldig att hjälpa honom.
Jag avlägsnade hans tonsiller och gallblåsa. Misstron försvann-
- så jag fortsatte. Till slut var hans mjälte, grovtarm och testiklar borta.
Du store!
Jag inser att det kan verka extremt, men jag är glad att kunna rapportera-
- att den unge mannen nu är hemma, har en anställning, saknar symtom-
- och lever ett relativt normalt liv. För fem år sen var det omöjligt.
Ett normalt liv? Den unge mannen är inte längre hypokondriker-
- eftersom det inte finns nåt kvar att oroa sig över.
Jag förstår inte hur en läkare kan skrämmas av vetenskapliga framsteg.
- Är allt väl? - Jag mår inte bra.
- Var är er toalett? - Uppför trappan och till vänster.
- Var inte ohyfsad. Han är vår gäst. - Varför bjöd du hem honom?
- Jag skulle kunna döda honom. - Du kanske kan avlägsna hans tänder.
- Utan bedövning. - Jag ville ha honom här.
Och ni två får försöka uppföra er under desserten.
Jag har ingen aptit.
Ursäkta, mrs Gallinger. Jag ska bege mig hem, jag mår inte bra.
Det var tråkigt att höra. Men jag är glad att ni kom-
- så att jag fick visa min uppskattning för det ni gjorde.
Naturligtvis. God afton.
Är du beredd?
Jag ska göra mitt bästa, mor.
Jag älskar dig, min käresta. Vi ses när du vaknar.
- Behöver du ett förhänge? - Nej.
Hon är en patient och behöver en kirurg. Jag är en kirurg.
Tack.
Då så, ge mig elektroderna.
Se till att få kontakt med det zink och kvicksilver som injicerades-
- för att joniseringen ska bli fullständig och cancercellerna dödas.
Du gjorde ett bra jobb med de här.
När det är över ska de smältas till ett halsband för att täcka ärret.
Tusen milliampere.
Tre, två, ett...
Så där.
Nån förändring? Den bör krympa och mjukna.
Vi får göra det igen. Öka till tolvhundra milliampere.
- Vad är det som pågår? - Jag är kirurg här. Dr Chickering.
Det är inga operationer schemalagda för ikväll. Ni borde inte vara här.
Jo, det borde jag!
Och vad gör han här?
Jag är svårare att förklara.
- Ursäkta mig. - Allt är i sin ordning.
Nu kämpar ni mot klockan.
- Vad gör du? - Laryngektomin.
Tumören är ju inflätad i hennes struphuvud, luftstrupe och matstrupe.
- Vad föreslår du? - Sy ihop och överväg alternativen.
Alternativen? Vi vet vad som kommer att ske.
Hon svälter ihjäl, kvävs eller drunknar i sitt eget spott!
Den delen kanske lossnar men slemhinnan följer med.
- Jag skär så nära jag kan. - Den är tumorös rakt igenom.
Förbannat! Luftstrupen är helt söndersliten.
Hål överallt. Hennes läppar är blå. Hon är hypoxisk.
- Vad i herrans namn gör ni?! - Jag försöker rädda min mor!
- Jag tar på mig det fulla ansvaret. - Ni jobbar inte ens här!
Ventrikeln kan inte repareras. Täta med vävnad. Andningen är ansträngd.
- Vad gör dr Edwards här? - Han kände till ingreppet.
- Varför leder inte han operationen? - Jag har tappat synen på vänster öga.
Så din assisterande är halvblind och saknar djupseende? Underbart!
Kan du hudflänga oss senare? Vi har problem här.
Herregud...
Ta vävnad från sköldkörtelbrosket och laga hålet i trakealringarna.
- Ser ni bra nog för det? - Ja.
Dra nu vävnaden tvärs över. Bry er inte om cancersvulsten.
Försök bara ge henne nåt att andas genom.
Håll upp den mot den främre väggen så syr jag.
Jag är inte ren, men instrumenten är det.
Min lagning är nästan på plats, men hon får fortfarande ingen luft.
Den faller i bitar. Vi behöver mer vävnad!
Hon är cyanotisk.
Det finns ingen puls.
Vi kan ta av den mjuka gommen för att täcka området vid subglottis.
Bertie...
Låt henne vara. Hon har gått igenom tillräckligt.
Låt henne vara.
Satan...
Sant, det kunde aldrig ha lyckats. Hon var död när hon fick diagnosen.
Det behövde studeras och finslipas.
Men hon var min mor. Vad skulle jag ha gjort?
Jag driver inte en cirkus. Vi balanserar inte på slak lina.
Men ibland behövs det! Ibland måste risker tas!
Inte i mina operationssalar!
Det är nog bäst om jag säger upp mig.
Jag instämmer.
Då slipper jag avskeda dig för att ha brutit mot reglerna.
Åk nu hem till din familj.
Förlåt...
Jag beklagar det också.
Jag var dum som trodde att jag skulle lyckas.
Du måste vara rasande på mig.
Du hade modet att försöka. Jag kunde inte ens se på.
- Varför ska Vera flytta? - Havande.
- Har hon nånstans att ta vägen? - Nej.
- Och fadern? - En valfångare hon mötte på en bar.
- Han är nånstans på Atlanten. - De kan inte bara slänga ut henne.
- Jag borde ordna in henne på Knick. - De blir nog glada att höra av dig...
- Jag trodde jag var med barn nyss. - Jag har ju sagt åt er.
- Låt inte karln avsluta i er. - Det gjorde varken jag eller Vera.
Men karlar lyssnar inte på sånt när de är i det tillståndet.
Han betalar för att avsluta där han vill.
- Hur ska man annars tjäna pengar? - Rose, förklara för Nettie.
Att en karl ska dra ut den är oftast bara önsketänkande.
Men det finns andra sätt att undvika graviditet.
- Vilka andra sätt? - Vi pratar om det en annan gång.
Sömnen kommer.
Sov...
- Fungerade det? - Det verkar så. Mycket bra.
- Vad tycks? - Du är trollkarlen Merlin.
- Jag begriper inte att det fungerar. - Inte jag heller.
Det tycks nå en del av hjärnan som inte är fysisk.
Kan man få nån som är hypnotiserad att göra alla möjliga lustigheter-
-varför inte använda det praktiskt?
Ändra folks uppfattningsförmåga, hejda deras missbruk.
Jag har hört galnare idéer. I detta rum, faktiskt.
Vilka vanor har ert subjekt?
Enkla, direkta instruktioner.
Mr Cleary, när jag blåser på er kommer ni att vakna-
- och inte längre vara intresserad av att röka er pipa.
Ni kommer att avsky den. Blotta åsynen av den kommer att förarga er.
- Vad i helvete är det där? - Det är er pipa.
- Den där är inte min! - Jo, vill ni ha den?
Det kan ni ge er fan på.
- Ledsen, doktorn. Sånt hokuspokus. - Tack för att ni slösade med vår tid.
Försvinn härifrån!
Jag skulle vilja lägga fram en sak för dig.
- Känner du till Garrison Carr? - Nej.
En känd tänkare i vissa kretsar, och han behöver en bråckoperation.
- Vilka kretsar? - Little Africa. Harlem.
Om en förfrågan till styrelsen kom från dig...
Jag kan försöka.
Det behövs nog en läkare i rummet så att jag kan återuppliva dem-
- när de upptäcker att din föreslagna patient är en neger.
- Bertie den försvunne! - Jag vill komma tillbaka.
- Och Zinberg? - Han är enastående.
Och det han gör därborta skulle imponera på dig.
Men det visade sig att jag var lite för orädd för honom.
Jag såg notisen om din mor i tidningen. Jag beklagar.
Jag behöver tempot på det här stället. Ditt tempo.
Tänk om jag har förändrats?
Jag är kanske inte lika orädd och snabb som du minns.
Algernon berättade att du i förra månaden opererade med en telefon.
Vissa saker har förändrats. Det lovar jag.
För mig också, annars skulle jag inte vara här.
Jag vet nu att det är här jag hör hemma.
Det har jag alltid vetat.
- Vad säger han? - Han tycker inte om att du är här.
Jag försöker bara hjälpa honom och få lite information.
Hur länge har han mått så här?
Har han träffat någon från hälsovårdsmyndigheten?
- Han är rädd att bli deporterad. - Jag försäkrar att så inte är fallet.
Han säger att karlen från hälsomyndigheten hotade med det.
Hette han Speight? - Vet du det? Speight?
Han säger att han var en gris. Fet som en tunna.
Gav du detta till inspektör Speight?
- Den tillhörde hans bror Aldo. - Får jag tala med honom?
- Aldo dog, signorina. - Hade han samma symtom?
Ja, samma symtom. Fingrarna blev svarta, blod överallt.
Han säger att han mådde dåligt på båten och dog inom en vecka.
Hade din bror pengar? Var han välbeställd?
Hur hade han då råd med en andraklassbiljett?
Han vet inte. Aldo kanske stal den. Men Gino kom hit på hederligt sätt.
Han är en bra karl med familj och arbete. Han har inte gjort nåt fel.
- Du måste tyvärr gå. - Han behöver en doktor.
- Han vill att du går. - Naturligtvis. Jag ber om ursäkt.
När svullnaden har lagt sig ska det hållas högt. Sen kan ni åka hem.
Ursäkta mig.
Lucy.
Ursäkta. Det måste ha kommit som en överraskning.
En trevlig sådan. Välkommen tillbaka.
Jag vet att jag kände mer än du-
- men jag ska inte låtsas att mitt beteende inte var avsett att såra.
- Det gjorde det. - Jag var arg.
Och jag betedde mig som ett barn. Jag ber om ursäkt för det.
- Jag väntade mig inte att förlåtas. - Men det har jag gjort.
Jag har lärt mig mycket om förlåtelse och hoppas att du vill ge mig din.
Självklart. Jag skulle ge vadsomhelst för att vi ska bli vänner igen.
Jag också.
- Det hålls en bal snart. - Ursäkta?
För att samla in pengar till det nya sjukhuset.
Jag hörde att du har en ny dambekant.
Jag tänkte att om du vill gå vore det inte mer än rätt mot henne...
- Jag vet inte vad hon heter. - Genevieve.
Att förvarna henne i god tid så att hon hinner skaffa en klänning.
- Tack. Ska du gå? - Vi får se.
Algie har bett Thackery fråga styrelsen om han får operera-
-den där D.W. Garrison Carr.
Den där Carr har fångat vår gosses öra.
Algie får min röst, men han driver på hårdare än vad styrelsen står ut med.
Carr gör mer skada än nytta.
- God eftermiddag. - Ge mig en Glenlivet. Två tack.
Det är för tidigt.
Barrow sa att han fått förfrågningar från nervösa donatorer rörande Algie.
Det gäller bara en operation. Och Algie uppfann den ju, för guds skull.
Jag anmärker inte på vår gosses skicklighet.
Jag väljer honom före Thackery numer, men givarna ser Thack som en gud-
-och det måste de fortsätta tro.
Det är inte bara deras uppfattning om Thackery som betyder nåt.
De vill uppenbarligen inte att det nya Knick ska integreras.
- Negerdoktorn eller negerpatienterna? - Både och.
Om vi vill att Algie flyttar norrut med oss så måste vi offra nånting.
Då blir det patienterna.
FÖRSTAKLASS OCH ANDRAKLASS-PASSAGERARE
Pråmen tar de lägre klasserna till Ellis Island för komplett inspektion.
- Men doktorn gör en snabbkoll här. - Vad händer om de blir märkta?
Då gör en doktor på Ellis en noggrannare undersökning.
Tycker han att de är för sjuka så släpps de inte in i landet.
- Över 25 000 bara ifjol. - Vart tar de vägen?
- Dit de kom ifrån. - Vad kan skicka tillbaka dem?
Allt som är mycket smittsamt. Trakom, tyfus, kolera...
- Pest? - Jajamän.
Måste de återvända till ursprungslandet?
Om de släpps ombord. Rederierna får betala böter och resan tillbaka.
De flesta stora rederier gör egna undersökningar i hemmahamnarna.
Men därborta tar sig folk alltid igenom.
I den här änden missar vi dem inte.
- Är det så mycket folk varje dag? - Ja, och det blir bara värre.
Och det här är bara tredjeklasspassagerarna.
- Och första- och andraklass? - De stiger av därnere.
Immigrationsmyndigheten har mött båtarna i hamnen och kollat ombord.
Risken är liten att nåt smittsamt kommer från dem som har råd.
Dr Thackery, någon eller några vill träffa dig.
De väntar på ditt kontor.
Ursäkta mig.
- Mr Brockhurst. - Droskan hit kostade en dollar.
Den till höger är Zoya och den till vänster är Nika. - Säg hej, flickor.
- Hej. - Nika.
- Hej. - Hon är den korkade.
Strålande. Låt oss sätta igång. Följ mig, är ni snälla.
- Vart tar du dem? - Till röntgen-rummet.
Jag vill se vilka ben och organ de delar.
Vill du att de klär av sig kostar det mer. Om det är det du vill göra.
- Det är inte vad jag vill. - Många karlar vill det.
Varenda en har sagt att det var värt pengarna.
Ni kan vänta i entrén. Det tar ungefär en timme.
Följ bara med mig.
...alla moderna manicker. Elektrisk brödrost, gasspis...
De installerar även en mathiss för is- och matleveranser.
- Jag kan lära mig laga mat åt dig. - Vi anställer nån för det.
Nån som lagar allt du vill ha.
- När kan vi flytta in? - Om en månad eller så.
Alla projekt i New York går sakta på grund av efterfrågan på arbetare.
Jag behöver tiden för att få ihop resten av pengarna för din frihet.
Jag vill inte att du tillbringar en minut mer än nödvändigt hos Ping Wu.
- Nå, kan du tänka dig oss här? - Det är vackert.
Men det hade varit trevligt att kunna se parken.
- De lägenheterna är aningen dyrare. - Jaha.
Med alla mina utgifter... Och vi behöver köpa möbler.
Jag förstår, Hermie. Du gör så gott du kan, antar jag.
Men tänk om vi var högre upp och kunde titta ut när vi knullar.
Jag skulle böja mig fram...
och du skulle dra upp min kjol.
Dra fram din hårda kuk.
Känn min våta fitta...
och titta ut över hela parken medan du låter den glida in i mig.
Kung Hermie och hans stora stygging...
Jag vill ha henne i en timme till.
Det här är era revben och era hjärtan sitter innanför.
Det här är muskelbandet som sammankopplar er.
Det här är er lever. Ni har bara en som ni delar på.
Om det är det enda organ ni delar-
- så tror jag att det kan vara möjligt att separera er.
- Separera? - Om ni skulle vilja det.
Men jag behöver mer information, mer undersökningar, mer om ert förflutna.
Inte historien som han tvingar er att berätta. Sanningen.
Hur träffade ni mr Brockhurst?
Vi bodde i en skog i Sibirien. Han var upptäckare.
Ni står inte på scenen. Det är bara vi här.
- Varifrån kommer ni ursprungligen? - Vi föddes båda i Minsk.
Om bara en av er hade fötts där så hade det varit ett mirakel.
Vår far ville inte ha oss och sålde oss till en cirkus när vi var små.
Vi flyttade från den ena till den andra.
Prag, Bologna, Marseilles-
- och sen Blackpool, där mr Brockhurst köpte oss och sen förde oss hit.
- Hur behandlar han er? - Bättre än vissa andra.
Har ni nånsin gått i skolan? Kan ni läsa?
- Jag kan lite bokstäver och siffror. - Och du, Nika?
Nika är blyg. Men hon är klipsk. Hon vet mer än jag.
Vad säger mr Brockhurst om ert jobb för honom?
Vi är hans egendom.
Han säger att ingen annan skyddar oss.
Var skulle vi annars ta vägen?
I det här landet skulle de slänga oss i en bur och låta oss dö.
Så han skyddar oss. Vi gör som han säger.
Och hur är det med de här männen som han pratade om?
Jag kommer inte att tänka illa om er. Jag vill bara hjälpa er.
Ibland...
vill män att vi är nakna med dem.
Se oss kyssa varann och ta på varann.
- Och vara med dem. - Herregud...
Inte som den historia mr Brockhurst berättar, eller hur?
Nej, Nika. Inte ens i närheten.
- Varför tog det sån tid? - Det tog tid att få det jag ville ha.
- Fick du det, då? - Ja, men jag behöver träffa dem igen.
- Varför det? - För att jag, som jag sa till dem...
tror att det kan vara möjligt att separera dem.
Dela på dem för gott? Varför skulle jag vilja det?
Ingen betalar för att se jäntor som brukade sitta ihop.
- Nej, men de skulle få normala liv. - Det skiter jag fullständigt i.
Töserna drar in pengar. Ändra inte på det.
- De borde få bestämma själva. - Vad fan sysslar du med?
De är mina. Jag har papper på att jag är deras förmyndare.
Var är pengarna du är skyldig för deras tid och min måltid?
- Din satans parasit... - Vem i helvete är du?
- Ligg kvar. - Det är ingen fara. Ni är trygga.
Följ med mig. Var tysta.
Då så...
Ledsen för det där.
Imorgon kommer jag förbi och pratar om några saker. Medicinska saker.
Men nu vill jag att ni vilar. Ni är trygga här.
Mr Cleary stannar hos er så länge ni vill-
- och han vaktar utanför dörren medan ni sover.
Vi ses imorgon.
Oroa er inte. Jag tänker inte låt nåt hända er.
Får jag slå mig ner?
Jag menar inte att vara ohyfsad, men ni två väcker en massa frågor.
Exempelvis, hur gör ni när ni skiter?
Är det tillsammans eller går allt bara genom en av er?
Nu placerar jag en klämma på ligamentum hepatoduodenale.
I vaniga fall när man skär i levern blir blödningen enorm, men titta här.
- I stort sett ingen blodförlust. - Och vår patient?
- Pulsen är stadig. - Detta är nyckeln till separationen.
Vi går in längst ner för att kunna klämma av ligamentet.
Det svåra blir att dela levern så att flickorna får en lika stor del-
-som kan återbildas jämnt i båda två.
Vi får heller inte skada bukhinnan kring inälvorna.
- Jag oroar mig mer för Brockhurst. - Jag har tagit hand om det.
Harry?
- Väntar ni på resten av laget? - Vi spanar bara efter ett avskum.
- Vad för dig till dessa trakter? - En nödställd flicka behöver en säng.
- Men jag vet inte om jag borde gå in. - Jag kan fråga åt dig.
Du bör nog utelämna mitt namn.
- Du ser lite blek ut. Är du sjuk? - Jag har inte ätit så mycket.
Låt mig bjuda på lunch. Pounce kan vakta ett tag.
- Om du tar med en korv åt mig. - Om du har pengar.
Tack.
Det finns inte bättre kött- och ölpaj.
Blundar man tror man att man är i Dublin.
- Vad är det för fel? - Inget.
Jag betalade tio cent för det där. Du måste äta nåt.
Få tillbaka färgen på kinderna.
- Vad är det? - Jag mår bra. Fortsätt ät, du.
- För helsike, Harry... - Jag vill inte ha ditt medlidande.
Då får du inte det. Men det är inte rätt att låta mig se dig lida.
Varför skulle du vara så speciell?
Jag är den ende som aldrig trott att du är stenhård.
Jag visste att du var mjuk under dräkten. Mänsklig.
- Eller förnekar du det också? - Det har jag aldrig sagt.
Ingen människa förtjänar det du har gått igenom de senaste månaderna.
Jag tänker jämt: "Om det tar kål på mig, vad gör det då inte med henne?"
Det bryter ner mig.
Jag har mindre än ingenting. Jag är oduglig, inte till nytta för nån.
Inget jobb, inget kall, inget syfte.
Det är inte lätt att förlora det du förlorade.
- Utesluten. - Demaskerad.
Jag har ingenstans att ta vägen, ingen som bryr sig.
Jag kan inte ens säga emot systrarna längre. Jag är lika rädd som resten.
Utan jobb kommer de att sparka ut mig på gatan.
De där jävla getterna. Så kan de inte göra.
Jo, om de tar betalt och jag inte kan betala.
Hur är det med de tre dollarna som jag har skickat varje vecka?
Vilka tre dollar?
Har du inte fått dem?
Har de heliga jävla systrarna varit på dig varenda dag för det du gjorde-
- och dessutom stulit dina pengar? Vilken bunt ondskefulla fittor!
Det gör ingen skillnad vem allmosorna kommer ifrån.
- Jag vet inte vad jag ska göra. - Du ska göra så här.
Du ska lämna det där stället och bo hos mig. Det är ingen jävla inbjudan.
Damen i korridoren sydde ett draperi. Gör upp vilka regler du vill-
- så ska jag följa dem, men du följer med mig. Så är det med det.
- Kan jag få en whisky? - Ta min.
Ondskefulla jävla fittor...
Ska jag värma upp gårdagens stek åt dig?
Nej.
Tack för att du har tagit hand om så mycket de senaste dagarna.
Jag hjälper så gärna till.
Du höjer mitt humör.
Jag kan nog höja det lite mer.
Du vet det inte än-
- men lördag kommer att bli en röd dag i dr Bertram Chickering Juniors liv.
Jaså?
- Är det nån sorts helgdag? - Det kan man kalla det.
Cecily ska besöka sin bror på Harvard och kommer inte hem förrän på söndag.
Det innebär att vi har min lägenhet för oss själva.
Är det till balen?
Ja.
När det är gjort kommer ingen att se dem som missfoster och monster.
Kan du tänka dig hur de kommer att känna när de äntligen är normala?
Nej, det kan jag inte.
- Det var inte så jag menade. Förlåt. - Sluta, John.
Jag är vad jag är och jag kan leva med det.
- Men jag kan inte leva så här. - Jag förstår inte.
Jag kan inte leva med dig här, John.
Du kom en kväll och var plötsligt tillbaka.
Du behövde mig, och jag ville det.
Så jag väntar på att du ska knacka på, oavsett vad klockan är.
Jag väntar här och hoppas att du ska komma...
även om jag vet att du varit med en annan kvinna.
Du har all rätt till det. Jag kan inte göra anspråk på dig.
Vad kan en kvinna som jag förvänta sig från någon man?
Men det är för svårt att veta att vi aldrig kommer att vara tillsammans.
Jag kan inte lura mig själv längre.
Att vara nära dig är alltför smärtsamt.
Abby, jag älskar dig. Det har jag aldrig slutat göra.
Du kommer bara hit för att prata. Allt annat gör du nån annanstans.
Var snäll och gå.
- Abby... - Jag vill att du går!
Nej...
Ripped and synced by ---===DBRETAiL===---